![Hero-triangle](ui/images/triangle.png)
Сьогодні - Міжнародний день боротьби з тютюнопалінням.
Каюсь, грішний, сам курив багато років. А от у дитинстві я і уявити не міг, що колись закурю. Не палив навіть, коли вчився у школах-інтернатах, хоча поряд чаділи димом багато однокласників, навіть дівчата.
А у 1992 році я, голодний двадцятирічний кореспондент газети "Молода гвардія", напросився на інтерв'ю до директора столичної оптової продуктової бази Володимира Дмитровича Кобзаря, який тоді - в часи суцільного дефіциту - був, без перебільшення, кум королю і сват міністру. Цей хороший чоловік, на жаль, вже давно покинув цей світ, Царство йому Небесне. До речі, помер Кобзар від раку легень, бо курив несамовито.
Ця крута база тоді розміщалася у круглій башті на бульварі Лесі Українки. Зараз там "Сушія" і "Челентано". Покійний Володимир Дмитрович, розраховуючи на позитивне інтерв'ю, для певності вирішив задобрити мене цінними на той час подарунками. Шматок м'яса, баночка ікри, пляшка коньяку, коробка цукерок, консерви і... блок австрійських цигарок "Міль де Сорте".
Цими дефіцитними цигарками я пригощав усіх бажаючих колег-журналістів, проте сам зовсім не курив. Та в один момент якийсь чорт потягнув і мене до того лайна. Викурив одну цигарку, потім через кілька днів - другу, третю... І все - на 14 років став рабом нікотинового демона.
Палив я по півтори-дві пачки вдень! Палив сигарета за сигаретою, коли писав статті. Палив, як проклятий, коли суд за вказівкою Кучми закрив газету "Політика", де я працював головним редактором. Палив по-чорному, коли внаслідок фальсифікацій влади програв парламентські вибори у 2002 році. Палив у тюремній камері, куди за дорученням Кучми мене кинули за опозиційну журналістську діяльність. І коли вийшов на свободу - теж продовжував курити, замість того, щоб дихати свіжим повітрям на волі. Вагітна Владиславою Росіта навіть виганяла мене з хати через той шкідливий нікотиновий сморід.
Боже, прости мене, яким дураком я був, обманюючи багато років сам себе, начебто оте курево заспокоює нерви.
А на своє 35-річчя я зробив собі і своїй сім'ї царський подарунок - раз і назавжди кинув палити. І вже з вісім половиною років - жодної цигарки! І це, скажу я вам, зовсім інше життя! Для прикладу, не так давно пробіг кросс 10 кілометрів. А коли палив, то додому на восьмий поверх пішки піднімався і вже задихався. І з рота не смердить як від попільниці, тож можна не соромлячись, цілуватися.
Як кинути курити? Так само, як виграти вибори: вірити в Бога і в себе. Знати, що ти - сильний і можеш перемагати, якщо всім серцем цього захочеш.
Олег Ляшко,
Народний депутат України,
Лідер Радикальної партії